Översättning: SSG - SweSUB Group © taureane
www.SweSUB.nu
Jag trodde han kom kvart över.
- De sa kvart över. - De hade fel.
- Är du mr Boggis? - Ja, och du är unge herr Tolly.
- Jag minns dig som mindre. - Det var jag också.
- Jag har vuxit. - Jag antar att du har gjort det.
Mrs Oldknow skulle ha hämtat dig, men RAF har beslutat att ge sig iväg.
De fick veta det i morse.
- Din farmor ser fram emot att se dig. - Gör hon?
Ska du inte sätta på dig rocken? Inte det.
- Vi hörde om mr David. - Han är inte död. Ingen säger det.
Inte ens ett telegram. Han är bara saknad i strid.
Saknad, just det, ja.
- Hur mår din mamma? - Bra, men hon är upptagen.
Hon försöker ta reda på var han är. Hon ska åka till London.
Jag antar det.
Vi får nog höra något snart. Om du är tillfångatagen måste någon veta något.
- Hej, Tolly. - Hej.
- Ska jag fortfarande kalla dig farmor? - Vad hade du annars tänkt dig?
- Jag vet inte. Mrs Oldknow? - Vi håller oss till farmor.
Jag är ledsen att jag inte kunde hämta dig, men jag vågade inte lämna dem.
- Är du ledsen att de ger sig iväg? - Vi Oldknows vill sköta oss själva.
Då var det klart. Jag bad dem ställa tillbaka allt. Det står nog helt fel.
- Vi ordnar upp det. - Hoppas vi inte har varit hemska.
Ni rev inte ner stället. Så ni har varit bättre än andra.
Det hade nog inte hushållet tillåtit. Adjö.
- Kommer alla soldater hem snart? - Det är en del som ska röjas upp.
- De flesta är nog hemma snart. - Redo att gå.
Bra gjort, tack. - Återigen adjö.
- Minns du mrs Tweedie? - Hej.
Klart han inte gör. Du var så liten när du var här senast.
- Det här är Bismarck. - Han kommer ihåg dig.
- Kom, jag hjälper dig till ditt rum. - Här har du.
- Hur länge har du arbetat här? - Alldeles för många år.
Tycker du om det?
Ja, det gör jag.
Det är ett märkligt gammalt hus. Utan tvivel.
Men det är vårt märkliga gamla hus. Det brukade min pappa säga.
Han brukade prata om det här stället hela tiden.
Kom ner när du är klar.
Oroa dig inte, jag vet att han lever.
Jag tror att jag ändå oroar mig, lite, om det är okej för dig.
Ska du inte sätta dig?
- Vilka är alla dessa människor? - De är din familj.
Men de är döda, eller hur? Familjen är väl de som lever?
Den skillnaden är viktigare i Manchester, än längre söderut.
- Har du någonsin varit i Manchester? - Inte som jag minns.
Hur vet du då så mycket om den?
Mår din mamma bra? Har hon hittat någonstans att bo i London?
Jag vet att du inte tycker om henne. Du behöver inte låtsas.
Det gjorde jag inte.
Var så goda.
Här är bröd att rosta. Gafflarna hänger där.
- Ropa om ni behöver något mer. - Tack, mrs Tweedie.
Det är inte sant att jag inte tycker om henne. Jag känner henne inte.
- Du ville inte att de skulle gifta sig. - Nej.
- Var det på grund av hennes ursprung? - Absolut inte.
Du skrev det. Att hon inte dög till att sopa uppfarten.
- Jag såg brevet. - Man kan överdriva när man är arg.
- Han skulle inte ha visat dig brevet. - Det gjorde han inte. Jag hittade det.
- Han borde inte ha behållit det. - Han har behållit alla dina brev.
Jag var rädd att Joan inte skulle förstå Green Knowe.
Hon kom från något mycket annorlunda.
- Det är inte viktigt längre. - Varför inte?
- Jag är nog inte här länge till. - Vad händer?
Ingenting, men världen förändras.
- Jag har inte tillräckligt med pengar. - Du får inte sälja det.
- Jag kanske blir tvungen. - Det har aldrig sålts.
Fram tills nu, nej.
Det har varit nära några gånger. Hon förde oss nära avgrunden.
Mrs Thomas Oldknow? Som du?
Knappast. Det där är Maria van Raymer: En holländska som växte upp i Indien.
Hon gifte sig med kapten Oldknow i Calcutta. Han tog med henne hem.
Green Knowe måste ha verkat tråkig efter en sådan exotisk början. Socker?
- Vad är det här för byggnad? - Det var Marias nya flygel.
Den byggdes så hon kunde underhålla sina gäster.
Är det för att pappa saknas som du ska flytta?
Nej, du får inte tro det.
Om jag kunde undvika det, skulle jag göra det.
Du har alltid sagt att det här huset är en del av dig.
Det är en del av oss alla, din far och dig med.
Du känner inte till huset än, och du känner inte mig.
- Det är nog svårt för dig att förstå. - Då känner du inte mig heller.
Du bränner ditt bröd.
Hallå?
- De ser ut som juvelskrin. - De var det.
För Maria Oldknows juveler. De måste ha lagts där innan branden.
- Vilken brand? - När den nya flygeln brann.
Farmor sa att Maria nästan förlorade Green Knowe då. Men hon var ju så rik.
Hon hade inga pengar. Fadern var diamant- handlare, pengarna låg i ädelstenar.
- Hon kunde ha sålt dem. - När hon behövde det var de stulna.
Tror du att hon grät när hon förlorade juvelerna?
- Varför? - Tror du?
Det tror jag säkert, tror inte du? Hon lät det gå ut över kaptenen efteråt.
- Hade de barn? - Ja.
De hade en son som hette Sefton...
...och en dotter som hette Susan. Du härstammar från Sefton.
Vilket konstigt namn.
Heter man Toseland ska man nog inte säga något.
- Var Sefton trevlig? - Nej, han var självisk och bortskämd.
Dörren i matsalen, med tegelväggen...
- ...leder den till Marias flygel? - Ja.
Du kanske tycker om den här, den var din fars.
Jag gjorde en pyjamas till den när David hade kikhosta.
Så att de kunde vara sjuka tillsammans.
- Jag är för gammal för den. - Ja, jag vet.
Jag tänkte att den kunde intressera dig, att veta att den var din fars.
- Var Susan bortskämd och självisk? - Nej, inte alls.
- Det var svårt att skämma bort henne. - Varför?
Nu räcker det. God natt.
- Det är verkligen en Manchesterpojke. - Jag ville ha honom i en bra skola.
Jag ville betala hans utbildning, men hon ville inte höra talas om det.
- Varför inte? - Han skulle inte se ner på henne.
Så själviskt. Han skulle väl vara viktigast?
- Så hans far höll med henne. - Bara för att han var hypnotiserad.
Det har nog inte gjort honom någon skada. Han verkar ganska smart.
Hon är kontrollerande.
Jag angriper inte henne. Därför har hon hållit honom borta.
Hon skickar hit honom nu för att hon inte klarar saker och ting.
Det var samma sak med David, hon kunde inte dela honom.
Kan du göra det?
- Är det du, Sefton? - Vad tänkte du på? Irra iväg så.
Tänk om du hade ramlat nedför trappan och brutit nacken. Vad skulle du sagt då?
- Väldigt lite, tror jag. - Var inte så fräck nu!
- Gå tillbaka till ditt rum nu. - Men Perkins, jag pratade bara med...
- Är det Sefton? - Det finns ingen här, miss Susan.
Vad gör du här nere?
Jag hoppas det är något allvarligt. Är du sjuk?
- Nej. - Vad är det?
- Tror du på... - På vad?
På spöken. Tror du på spöken?
Ja, visst. Gör inte du?
- Jag gör det nu. - Jag förstår. Vem var det?
- Susan. - Förstås, efter alla frågorna.
Bäst du lägger dig. Du blir kall. Vill du ha varm mjölk?
Mr Boggis.
Mrs Tweedie berättade om branden. Hur långt ut gick flygeln?
Bortom cederträdet. Den planterades när det hade rivit det som var kvar.
En stor matsal, salong och många sovrum ovanpå.
Det verkar stort nog som det är.
- Jag går och klättrar i eken. - Gör dig inte illa.
Susan? Är det du, Susan?
Det är Seftons sporre. Vi rengör och lägger den med den andra.
- Finns det en målning av Sefton? - Den är där.
Boggis har satt granen i musikrummet. Det är en röra där.
Vi kan städa upp senare. Vi kan klä granen.
- Du behöver inte. - Nej, jag gör det.
Varför gömde Sefton sin sporre?
Det gjorde han inte. Han var inte S.
J var någon som förändrade Susans liv.
Men inte alla var glada att se honom på Green Knowe.
Det fanns en butler här då som hette John Caxton.
Han kunde ha varit vänligare.
- Välkommen hem, kapten. - Tack, Caxton. - 0ch ni också.
- Fader. - Min älskling.
- Vad är det här? - Hon sprang runt i hela huset, sir.
- Hon kunde ha skadat sig. - Så hon blev bunden som en hund?
- Visste du det här? - Vad skulle vi annars göra?
Vill du hellre att hon faller ned för trapporna? Hon är blind.
- Hon måste vänja sig. - Jag är van vid det, pappa.
Jag är väldigt van vid det.
- Hur mår du, Maria? - Vad tror du?
Efter att ha varit instängd i sju månader med en blind flicka som sällskap.
Du har väl inte varit sjuk?
Nej. Om inte leda och melankoli räknas som sjukdomar.
- Var är Sefton? - Hej, far.
Håller du inte din mamma och syster sällskap?
Bråka inte med pojken. Vi går in.
Vill du inte se vad jag har med mig?
Min kära.
- Sporrar. - Jag trodde du ville ha det?
Lord Farrar gav honom ett par förra månaden.
- Finare än det här paret. - Jaså, finare än de här?
Han är pojkens gudfar, så han kan väl ge honom en present.
Förstås. Varför var Farrar här?
Han var i närheten och tittade in med några vänner.
- Spelade ni? - Jag kunde inte neka i mitt eget hus.
- Det hade verkat konstigt. - Hur mycket förlorade du?
Lite eller mycket. Vad spelar det för roll?
- Du blir arg oavsett vilket. - Och jag, far? Får jag något?
Man skulle tro. Låt mig se...
Nej, det verkar inte vara något här, om inte...
Berätta, snälla. Hjälp mig.
Berätta, mamma.
- Det är jag. - Det här är Jacob.
Han kommer att vara din hjälpreda. Visa honom runt i sitt nya hem.
Men först...
- ...bränn den. - Är det klokt, kapten?
Gå med mig, Jacob. Då kan du beskriva vad du ser.
Det här är en vacker plats.
Pappa brukade prata om att klä granen här inne.
Det här är hans favorit.
Häng upp den du, för att komma ihåg honom.
Jag behöver inte komma ihåg honom.
Ja, din far älskade den här, när han var liten.
- Du kan ha fester här. - Det var byggt för det.
Vi har det när pappa kommer tillbaka.
Vi hade fantastiska baler när jag var ung.
Förbaskat! Vad är det här?
Det är en bibel.
Det är kaptenens bibel.
Vad konstigt. Jag undrade var den var. Jag har inte sett den på flera år.
- Han gjorde Jacob till sin son. - Ja.
Jag tycker om det här.
- Ska du inte komma in? - Visst.
Var hittade du honom?
Sanningen är att han hittade mig.
Han dök upp när vi seglade iväg. Han är en rymling.
- Vadå rymling? - Han är så klart en förrymd slav.
Han skulle säljas på marknaden i Charleston, men han flydde.
Och smög sig ombord på ditt skepp.
Han hörde att vi skulle till England, så han simmade ut och klättrade ombord.
Jag gömde honom i en tunna för hamninspektionen. Och här är han nu.
- Är han inte någons egendom? - Det där hörde jag inte.
Är det inte förbjudet att ha fripassagerare ombord?
För att hjälpa Jacob eller andra slavar att bli fria, bryter jag gärna regler.
Han är väldigt smart. Jag har aldrig känt en pojke så kvicktänkt.
Låt inte Sefton höra det. Vad ska du göra med honom nu?
Som jag sa: Han blir en vän till Susan.
- Jag trodde att du skämtade. - Han kan läsa för henne...
- Han blir hennes ögon. - Kanske det...
Fortsätt.
...Bortsett från allt annat så är han...
- ...inte brittisk. - Betyder det någonting för henne?
Kom igen, älskling. Du vet hur det är att vara en främling i ett annat land.
- Var snäll mot honom. - Det är en pojke.
- Och miss Perkins? - Susan behöver ingen barnflicka längre.
En pojke kan inte bada och klä henne. Var ska han bo?
Gör i ordning ett rum i stallet. Anställ en jungfru. Jacob är Susans ledsagare.
Du pratar som om din forne slav ska bli en betjänt.
- Vad ska folk säga? - Det bryr jag mig inte om.
Vi kommer att bli utskrattade.
Han stannar nog inte så länge.
Han kommer nog inte att passa in till slut.
- Men han passade in. - Naturligtvis, Susan var blind.
- Jag borde ha fattat det. - Vad menar du?
- Hur orkade Jacob med hennes blindhet? - Han tänkte inte på det.
Han befriade henne. Han gav henne vingar.
Den är alldeles för stor för oss. Men vi bryr oss inte, eller hur?
Inte alls.
- Vem är det? - Sankt Christopher, naturligtvis.
- Varför är han här? - Han har alltid stått här.
- Brann inte den gamla delen? - Lite, inte så mycket.
- Varför inte? - Fred Boggis bildade en vattenkedja.
- Fanns det en Boggis redan då? - Det har alltid funnits en Boggis här.
Efter branden byggde kaptenen ett nytt stort musikrum.
Men hon brydde sig aldrig om det.
- Det var nog inget lätt äktenskap. - De är inte många som är det.
- Inte många. - Är du gift, mr Boggis?
Ja.
Det är riktigt fridfullt för närvarande. Det händer.
Mycket fridfullt.
Jag har gjort kaffe till din farmor. Vill du ha?
- Har du sett någon av dem? - Vilka då?
Människorna som levde här tidigare.
- Oldknows. - Mrs Oldknow bor här nu.
Eller har jag fel?
Jag menar till exempel, Susan, eller Caxton.
Tänk inte på det där vidskepliga tramset. Låt de döda begrava de döda.
Det står så i Bibeln.
Jag har aldrig förstått det där. Hur kan döda begrava de döda?
Jag vet inte. Men om jag inte skyndar mig blir kaffet kallt.
Öppna dörren.
- Vem är det? Vem där? - Vad menar du?
- Det är jag. Tolly. - Du var här innan.
- Vem pratar du med? - Förra året när Perkins hämtade mig.
Du menar för två kvällar sedan.
- Fort. Var kan han gömma sig? - Här borta. Göm honom i skåpet.
Gå in i skåpet.
- Var är den lilla kanaljen? - Vem?
Våga inte ta hans parti. Jag hör hur ni flinar och skrattar.
- Du borde inte vara så rolig. - Gå undan.
Låt henne vara.
Nu kommer du med mig, Jacob.
- Jag har ett jobb åt dig. - Jag ska vara med Susan.
- Miss Susan, din kanalje. - Jag måste göra vad miss Susan säger.
- Jag ger dig order nu. - Han tar bara order från miss Susan.
Håll dig utanför, Boggis.
Lämna honom ifred. Ni skulle inte göra så här om far var här.
- Men han är inte här. - Nej, nej.
- Låt honom gå. - Kan jag hjälpa? Berätta.
Bli inte upprörd. Han vågar inte skada honom.
Kom. Vi får se vad som händer.
- Nej, nej. - Låt honom vara ifred, Sefton.
Behärska dig. Jag har ett jobb åt honom, det är allt.
En skjuten fasan föll i skorstenen. Jag vill ha den.
- Gör det inte, Jacob. - Kan ni inte hindra det, mr Caxton.
Detta skulle inte hända om herrn var hemma.
Mr Sefton styr när herrn är borta.
Skynda dig. Jag vill ha min fågel. Jag är trött på att vänta.
Gör det inte.
Det är okej. Jag kan göra det.
Du ser. Du är den som ställer till bråk.
- Ta upp henne innan jag blir arg. - Kom med mig. Vi kan vänta i rummet.
Det kommer att bli bra.
Fortare.
Roberts. Tänd brasan.
- Det sätter fart på honom. - Du behöver inte göra det.
Vad för slags man är du?
Kom igen, ödsla inte tid.
Gode Gud!
- Vad i hela... - Du skulle förlora din plats.
Be för honom. Det är allt vi kan göra nu.
Är det inte Lord Farrars dyrbara sporrar.
- Borde inte någon gå efter honom. - Vem föreslår ni, sir?
Jag kan få problem om något händer honom.
Släck brasan och rensa ut den, Boggis.
Det var bara ett skämt. Var är din humor?
Skulle de här vara finare än kaptenens?
- Vem är det? - Det är jag.
- Jacob? Är du okej? Är du skadad? - Jag är okej.
Hjälp mig att spela Sefton ett spratt.
Jag är för upptagen för det här, Susan. - Vad pågår, Sefton?
Han har skickat upp Jacob i skorstenen.
- Är det sant? - Spelar det någon roll?
- Och om det är det. - Vad dumt av dig, älskling.
Vad säger du till far om han skadas?
Mr Sefton jagade och en fågel föll i skorstenen.
- Det vore dumt att låta den ligga där. - Tack, Caxton.
När jag vill ha ditt råd, ber jag om det.
- Vad är det? - Mr Sefton, jag har din fågel.
Kära nån, skjuter herrarna kycklingar nu för tiden?
- Det räcker. - Ta och koka den med resten av bytet.
Kom, Jacob.
Jag är din mamma och älskar dig. Behärska ditt humör-
-annars kan du får mer problem än det här.
- Det där kommer att lära honom. - Jag tvivlar på det.
- Ta bort den, Caxton. - Ja, sir.
Jag vill bli av med honom. Han ska ut ur det här huset.
Hur vågar han vifta med min fars gunst i mitt ansikte.
Hur vågar han?
Tålamod, mr Sefton.
När ska vi bli fria från de här hemska matkupongerna?
Enligt mamma blir ransoneringen värre innan det vänder.
Hon har rätt. Det är orättvist när kriget snart är över.
- Om allt kunde bli normalt igen. - Mamma tror inte det.
Ja, ett annorlunda normalt, men normalt. Tro mig.
Jag är så glad att du kunde komma.
Vore sorgligt om du inte hade några minnen innan det såldes.
- Jag har minnen. - Var inte rädd.
Huset kommer att dela sina hemligheter.
- Men var inte rädd. - Jag tror inte jag är rädd.
- Jag vet inte vad jag känner. - Bra.
Många vet inte vad de känner förrän de är minst 40 år.
Du förstår väl att döden inte är viktigt?
- Vad är viktigt då? - Om du är älskad eller inte.
- Det tänker man på i slutet av livet. - Tror du på det?
Ja, det gör jag. Du kan inte vara varm i det där?
Farmor?
Har du sett honom sedan han saknades?
Jag har inte sett honom. Han är säkert okej, men om han inte är det...
...då hade jag sett honom nu, eller hur? Om du hade, skulle du ha berättat?
Ja, jag hade berättat. Och nej, jag har inte sett honom.
Det är väl ändå något.
Här är varorna. Vad vi kunde få.
- Tack, Tolly. - Var är Boggis?
Han arbetar i tornträdgården.
- Var är det? - Efter bågen, sedan vänster.
- Varför har han ingen rock på sig? - För att han är en pojke.
Det är snällt av Boggis, men om jag äter en kanin till, blir jag en själv.
Han fortsätter att ta in dem oavsett vad jag säger.
- Håller du på att klippa ner? - Jag vet inte hur de blev så här?
- Varför kallas det tornträdgården? - På grund av tornet.
- Vilket torn? - Där borta.
Du kan nog inte se det nu.
När blev det så överväxt?
- Vad användes det till? - Det var först ett vattentorn.
- Med ett stort bad under. - Ett bad?
- Du menar som att ta ett bad? - Ja, det låter tokigt.
- Får jag titta? - Det är för mörkt för att se någonting.
Jag har en ficklampa.
- Det är mycket större här nere. - Ett bad var en stor händelse då.
De grävde tunnlar och rum för att ha fest medan de badade.
Som romarna.
Sen drog de in vattenledningar i huset och glömde det här stället.
Förvandlade den till en dåraktig trädgårdsprydnad.
- Var det innan branden? - Minst 20 år tidigare.
Den kom väl till pass några dagar innan branden.
- Varför? - Glöm det.
Den skulle vara samma som vårt vanliga märke, men det ser äckligt ut.
Krig betyder offer.
- Jag tror att Tolly är okej. - Ja.
Detta är ett märkligt gammalt hus att vakna upp i.
- Men det är vårt märkliga gamla hus. - Det sa han också.
Gjorde han? Sa han verkligen det?
Jag måste sälja, är jag rädd. Ekonomin är inte bättre.
- Finns det inget du kan sälja? - Nej.
- Inget som gör någon skillnad. - Finns det ingen dyr målning?
Vi hade en Vermeer en gång. Den hade vi behövt nu.
- Det känns som om jag lurar Tolly. - Han är klok.
Han kommer över det. Han har viktigare saker att bekymra sig över.
Han tänker alltid på sin far.
- Det gör vi alla. - Ja.
- Vem är du? - Kan du se mig?
Klart jag kan se dig? - Vem är han?
Jag tror att han är en släkting. - Visst är du det, på sätt och vis?
- På sätt och vis. - Jag känner dem. Han är ingen av dem.
- Du skulle se hans kläder. - Det är okej, Jacob.
Han kanske kan hjälpa.
De tog Fred Boggis med att tjuvjaga. Sefton vill sälja honom till värvarna.
Tvångsvärvare som kidnappar besättning till fartyg.
Hur ska de annars få sjömän?
Sefton och Caxton delar på pengarna. Min far kan rädda honom.
Han kommer tillbaka när som helst. Fred är fortfarande här.
Caxton bevakar oss hela tiden.
- Det finns tunnlar under vattentornet. - Jag hittar honom.
Gå till köket. Han har inte ätit på tre dagar. Då ser du om de kan se dig.
- Inga nyheter om kaptenen. - Vad lång tid det tar.
Hur ska vi kunna planera menyn om vi inte vet?
Det intresserar inte amiralitetet, mrs Gross.
- Ja, flicka? - Vet du något om Fred Boggis?
Vet du Rose? Har du inget arbete att göra?
- Varför ska vi annars betala dig? - Ja, mrs Gross.
Jag skulle vilja lugna henne. Mr Sefton är hård mot Boggis.
Det tycker jag. Caxton driver på.
Caxton tar över när kaptenen är borta.
Han är smartare än de han arbetar för.
Det är att be om problem.
Han tar över kaptenens uppgifter.
Seså.
Vad är det med dig, flicka?
Jag såg... Det är inget, frun.
- Jag skar mig i fingret. - Fortsätt med ditt arbete.
Ja, frun.
Jag måste bara hämta lite mer mjölk.
Vem är du?
- Är du ett...spöke? - Jag kan nog inte vara det.
Jag är inte död. När jag tänker efter så är jag inte ens född än.
Strunt samma. Jag behöver mat till Fred Boggis. Kan du hjälpa mig?
Naturligtvis. Har du sett honom? Är han okej?
Jag vet inte än. Vad sägs om den här pajen?
Det kommer aldrig att fungera. Dölj det under kläderna.
- Det kan gå. - Jag kan försöka.
Vad händer om Caxton och hans män kan se dig? En del kan det.
- Jag kunde det. - Vi får hoppas att de inte kan det.
Om du hittar Fred, be honom att ta vara på sig.
- Säg att Rose sa det. - Det ska jag.
Är du här nere? Fred?
Är du här?
Susan skickade mig.
- Vem är du? - Kan du se mig?
- Ja. Då kan alla andra se dig med. - Ingen såg mig.
- Vad är det? - Det är bara en ficklampa.
Jag har med mig mat till dig.
En ficklampa?
Den brinner inte. Hur fungerar den?
Tack.
Budskapet är att du måste stanna här.
De kommer att hitta mig, de har sökt två gånger redan.
En kom så nära att jag kände andedräkten. Jag måste gå.
Kaptenen kommer hem när som helst. Jag lovar.
- Säger miss Susan det? - Ja.
Jag stannar. Även om jag får ångra det.
Håll dig gömd, och lycka till.
Vill du låna mig den? Det är så mörkt här nere.
Behåll den. Jag använder den så sällan.
Batteriet kommer att ta slut och du kan nog inte köpa nya.
- Vad är ett batteri? - Det är en stor fråga.
- Rose sa att du skulle ta hand om dig. - Gjorde hon? Rose?
Jag gillar det.
Till slut har vi löst gåtan med mirakelljuset.
- Vi har trott på den myten så länge - Har ni?
Att jag inte kunde gissa? Det är uppenbart, när man vet.
Det var en gåva från min far.
Då hjälpte ni båda Fred.
Farmor? I morse hade jag ficklampan i fickan.
- Men den var redan i skåpet. - Det stämmer.
- Det är inte möjligt? - Nej, uppenbarligen inte.
- Jag förstår inte en sak. - Bara en? Lyckliga du.
Allvarligt. Varför kan vissa se spöken och andra inte?
- Och andra bara ibland? - Jag vet inte.
Det kan bero på om man är öppen.
Vi kanske är så upptagna med vårt eget att vi blockerar allt annat.
- Visst kan en del alltid se dem? - Ja.
Jag har tråkiga saker att ta hand om. Kan du inte ta en promenad.
- Vi ses till lunch. - Okej.
Gå med honom, Bismarck. Vilken värdelös hund.
Farmor, får jag gå till byn...
Har du så förlorat förmågan-
-att känna sorg för den här mannen.
Är det rimligt för dig att döma honom till 10 års slaveri?
Du är tyst nu. Du är svag och lättledd.
De som är lättledda är inte lätta att följa.
Du är en skam för den här familjen.
Gå till ditt rum. Till ditt rum!
Jag är bedrövad, Caxton. Jag hade förväntat mig mer efter alla dessa år.
Din anställning upphör.
Du får en månadslön.
Du kan inte mena det, Thomas. Farrar kommer hit om två dagar.
- Jag kan inte ta emot dem utan butler. - En annan betjänt får ta över.
En annan betjänt? Efter all deras gästfrihet?
- Jag står fast vid mitt beslut. - Du förstår inte. Greshams kommer...
...Carberrys, Northbrooks. Katastrof.
- Säg återbud till dem. - Återbud?
Vet du hur lång tid det tog tid innan de sa ja? Jag känner dem knappt.
- Vad ska de tro om mig? - Varför bjuder du folk du inte känner?
Jag försöker bygga upp något.
Jag försöker skapa ett liv åt mig själv.
Nu skämmer du ut mig. Vad har jag gjort?
Du kan säkert hantera det.
Jag kan arbeta under uppsägningstiden. Om jag får.
- Tills ni hittar en efterträdare. - Det är uteslutet.
Jag har väl rätt till en tjänst?
Efter alla år som Caxton har varit hos oss, är det väl inte för mycket begärt.
Jo, det är det.
Svaret är nej.
Det känns som om jag är i ett kråkbo, och tittar ut över havet.
När jag var liten ville jag bli sjöman som pappa.
- Inte längre? - Jag är blind och flicka.
- Flottan har nog inte plats för mig. - Varför inte bli upptäcksresande?
Kan jag det?
Någon kommer att göra det, så varför inte du?
Ingenting är omöjligt om du verkligen vill det.
- Vad gör du? - Jag ristar in våra initialer.
När de hittas, kan de säga: Där är den berömda utforskaren och hennes vän.
Jag undrar vad Sefton skulle säga om han såg oss här uppe?
Jag undrar.
Tack, sir.
Hör jag om liknande incidenter igen, så får du skulden. Förstår du?
Fullkomligt. Det skulle förvåna mig om inte jag fick skulden.
- Maria, min kära, tro inte... - Nej, jag ska inte tro...
Jag ska inte tro...eller jag blir galen.
Jag ska inte tro att du lämnar mig ensam, medan du leker med fransmännen.
- Du kan göra annat än att spela. - Vad skulle det vara?
Besöka grannar som inte gillar mig?
Som tycker att jag är konstig och opålitlig. Ska jag stanna hemma?
Fläkta med solfjäder, knyppla spetsar, hjälpa kyrkoherden? Visst.
- Du ska inte vara uttråkad. - Då kommer du att bli besviken.
- Det är vi båda. - Sanningen är att vi inte passar ihop.
Det är väl mitt fel, antar jag?
Felet är ingens eller bådas.
Vi trodde att vi kunde bli lyckliga, men det är vi inte.
Det är för sent nu att ångra det.
Vem är det som klättrar i eken med Jacob?
Han ska se efter Susan och inte leka med någon bypojke.
Varför tillåter Boggis det? Vad gör de?
Känner du inte igen din dotter?
- Det är inte möjligt. - Det borde inte. Jag håller med dig.
- Hur kan hon? Hon är... - Blind? Det hindrar inte nu för tiden.
Ville du det här när du tog hit hittebarnet?
Susan!
- Kom hit. - Far?
Var inte arg. Man kan inte klättra i en klänning. Byxor är mer praktiskt.
- Tio minuter, sen är jag klädd som dam. - Hon är bra på att klättra, sir.
- Kläderna var min idé. - Säg att du inte är arg.
- Var inte arg. Det var min idé. - Jag är inte arg.
Jag är inte alls arg.
Jag är inte arg på någon av er.
- Blev allt bra när Caxton var borta? - Nej, han var inte borta.
Han var fortfarande där när kaptenen blev kallad till sitt skepp.
Vaniljsås.
Han borde ha väntat tills Caxton hade gått.
Om en sjöman kallas ut i krig, måste han gå.
Caxton, skynda. De är här.
Allt är klart, frun.
Om ni vill gå till era rum, så serverar vi te här klockan fem.
Be miss Susan komma hit. Sätt på henne en passande klänning.
- Och Jacob? - Skicka honom till stallet.
Vi behöver honom inte mer i dag.
Din mamma vill att du gör henne sällskap. Kom och byt klänning.
Inte du, Jacob. Det finns te i köket.
- Jag hatar hur hon behandlar dig. - Gå.
Här borta, Susan.
Är den här charmiga nykomlingen den kära Susan?
Visa artighet mot Lord Farrar, älskling.
- Fin avsnäsning för er, sir. - Hon menade inte att förolämpa er.
- Hon är blind. - Jag är ledsen att höra det.
Du har aldrig nämnt det tidigare. Så plågsamt för er.
Ni har rätt, mrs Carberry. Att föda ett blint barn är plågsamt.
- Kom och sitt hos mig, lilla vän. - Ja.
- Jacob. - Är hon okej?
- Oroa dig inte, jag är här. - Du skulle ju gå till stallet.
Förlåt mig, frun, men kaptenen vill att jag håller ett öga på miss Susan.
- Om det inte besvärar någon. - Någon kan behöva hålla mig från ofog.
- Det gör säkert din fru? - Det skulle uppehålla henne för mycket.
Du har en sann beskyddare, Susan. Alla damer här avundas dig säkert.
Det är nog. Du tröttar ut oss, Susan.
Vi hoppas att vi träffar dig senare, och din tappra riddare.
Barn är en välsignelse. Men det är en lättnad att mina är vuxna och utflugna.
Deras ständiga prat och oro sätter ens tålamod på prov.
Jesus tyckte mycket om deras sällskap.
Men han och Josef var snickare, inte alls lika fina som oss.
Ursäkta mig, jag har saker att se till innan vi klär om.
Vi äter klockan åtta.
Du är en fara, lady Gresham.
Hon arbetade så hårt för att få dessa människor till Green Know...
...Men de såg ner på henne från första stund.
Jag har ändrat mig. Jag bär den rosa taften.
Den blå sidenklänningen i morgon.
Och rubinerna med guldfilligrans. Inte diamantinsättningen.
Kära nån! Kom hit fort, frun.
Caxton var tjuven. Han beslöt att stjäla dem när han fick sparken.
- Därför beslöt han att stanna. - De hittade inget i hans rum.
Sen var det för sent.
Maria skulle ha avbrutit festen, men stölden var tvungen att lösas.
Och gästerna var ovilliga att ge sig ut på en lång resa tillbaka.
Så två dagar senare satt fjorton gäster vid bordet.
Din förlust har inte förstört era gästers aptit.
Vi vet att alla finner nöje i andras olycka.
- Tyskarna har ett ord för det. - Du vinner nog tillbaka något i kväll.
- Med lite tur. - Jag känner mig inte tursam i kväll.
- Eller tursam i någonting alls. - Alla ska bli utfrågade i morgon.
- Min jungfru är ifrån sig. - Det verkar onödigt.
- Men spännande. - Vår värdinna förstör festen.
Det är en lättnad att något stör hennes vilja att vara fin.
- Du måste tycka lite synd om henne? - Inte om juveler är viktigare än barn.
Vad är det, Caxton?
Vad är det?
Jag är ledsen, frun, men huset står i lågor.
Vad?
- Vad är det för ljud? - Gör det inte, sir.
Northwood, Gresham, för ut damerna.
- Jonathan hjälp mig. - Thomas, hjälp mig.
Jag vill inte skynda på er...
...men vi har det nog bättre på gräsmattan.
Susan, undertecknat av Jacob.
Arthur, George, huset står i lågor. Väck alla män och hämta hinkar.
- Huset står i lågor. Jacob! - Vad händer?
Ta alla hinkar ni hittar.
Vakna, Jacob. Huset står i lågor. Titta.
Susan.
De anställda känner huset bättre än oss, låt dem rädda sakerna.
- Finns det säckar och hinkar kvar? - Boggis, ta dem.
- Vad händer? - Vi gör en kedja till dammen.
- Vi försöker att begränsa elden. - Varför gör ingen någonting?
- Fort. Fort. - Frun?
Jag skulle ha sagt åt dem att ta Vermeer.
Caxton, kan du...
Var är miss Susan?
Var är barnet? - Maria, är hon fortfarande i huset?
Var är hon? - Sefton, har du sett Susan?
Var skulle Nellie ta henne? Gå och hitta mrs Gross.
Varför tar de den? Den är värdelös.
Kom med mig.
Har någon sett Northwood?
Har du sett flickan?
- Har du sett Susan? - Jag var i köket när det började.
- Var är hennes rum? - Jag vet.
- Har någon en stege. - Ingen kan ta sig dit.
- Vi kan täcka oss med en filt... - Jag vet en väg.
- Du kan inte gå in där. - Jag vet hur. Mr Sefton lärde mig.
- Har någon tagit silvret i matsalen? - Mr Caxton hade allt i en säck.
Jag har inte sett honom.
- Är det du, Jacob? - Ja.
- Jag visste att du skulle komma. - Inte jag, men här är jag.
Kommer vi att dö? Det gör inget nu när du är här.
Vi ska alla dö, men helst inte nu.
Dörren har fastnat, jag känner värmen på andra sidan.
Gör som jag säger. Gå in och klättra.
Vänta på mig. Rör dig inte.
Vi går.
- Var är vi? - I den gamla delen av huset.
- Kryp över plankan. - Ja.
Vänta där.
Är du redo?
- Här är stegen. Var inte rädd. - Det är jag inte.
Jag har det.
Sätt ner foten här. Du är nästan nere.
- Titta, det är miss Susan. - Han har räddat miss Susan.
- Bra gjort. - Min älskling.
- Bra gjort. - Vilken modig handling, pojke.
Du kan vara stolt över dig själv.
Tack.
Tack Herre.
- Vad hände med Caxton? - Boggis såg honom springa med en säck.
Han fick kanske med sig juvelerna, eller inte. Han sågs aldrig mer.
- Kom Maria att tycka om Jacob? - Hon var snäll mot honom efter det.
Om du ska bada före middagen, måste du gå nu.
Farmor, varför heter du mrs Oldknow?
Om du växte upp här, borde du inte heta något annat?
- Din farfar och jag var sysslingar. - Du är mer Oldknow än någon annan.
- Du har alltid bott här. - Ja, men jag borde ha insett...
...att det inte finns något som alltid.
Inte på jorden.
Det här är en bordsdekoration till jul.
Är det värt besväret när det bara är vi?
- Julen ska firas som vanligt. - Även i krigstid.
Särskilt i krigstid.
Dags för nyheter.
Jag önskar att det bara kunde sluta.
Frankrike är befriat. Ryssarna är på väg in.
Det dröjer inte länge nu. Vi är nästan där.
Om du satt fängslad i Tyskland, då kanske du släpps nu.
Gå och se vad Boggis gör.
Det är synd att slösa bort en sådan vacker dag.
Jag vet vad du tänker, men du ska få se.
Har du någonsin ledigt?
Plantorna vet inte att det är jul.
På juldagen är du säkert ledig?
Jag ska gå tidigare för middagen.
- Det är tillräckligt tidigt. - Och mrs Boggis? Är hon inte ensam?
Det är tillräckligt tidigt.
- Ett telegram för mrs Oldknow. - Tack.
- Ska jag vänta på svar? - Nej, vänta inte.
Ett telegram.
Vilka rum blev musikrummet?
Två nedre rum, tror jag. Och några små sovrum ovanför.
Lägre tjänares rum. Men nu är den högt i tak.
- Är den smala musikrummets skorsten? - Nej, den går till den stora salen.
- Vad är det? - En kvarleva från renoveringen.
Det var för besvärligt att riva den.
Tolly!
Kom.
Ett telegram från din mamma. Hon kommer hit.
- När? - I morgon.
- Stannar hon över julen? - Jag vet inte. Läs det.
"Kommer i morgon, stopp. Joan."
- Varför ringer vi inte henne? - Jag har försökt. Ingen svarar.
Vad det än är, så vill hon inte säga det i telefonen.
Vi behöver åtminstone inte vänta.
Du blir glad att se din mamma. Jag har något åt dig.
Tack.
Jag hörde att din var borta.
- Jag har tänkt på juvelerna. - Du med dina frågor.
- Gav Maria upp? - Nej, inte alls.
- Det är här absurt. - Utan juvelerna är jag evigt fången.
Att acceptera det vore absurt.
Jag vill veta om jag kan återfå...
Jag vet varför du är här.
Du måste brodera en bild av huset.
Jag är ganska upptagen. Jag kan be min jungfru...
Du måste brodera huset.
- Okej, då. - Använd människohår...
- Det är äckligt. - ...från alla som var med den kvällen.
Det kan jag inte. Jag hade 14 gäster och jag...
Inte bara gästerna, alla anställda och gästernas anställda...
- ...byborna, och alla som hjälpte till. - Det är omöjligt.
Håret kommer att tala om var juvelerna kan hittas.
- Hur ska jag tolka broderiet? - Det kan jag inte säga.
- Mycket jobb för ett osäkert resultat. - Jag har inget annat svar.
- Varför måste det vara jag? - Eftersom du, mrs Oldknow...
...har spelat för högt spel.
- Hur fick Maria tag i allt hår? - Med stor svårighet.
Nyheten spred sig. Till slut hjälpte alla till utom lady Farrar som vägrade.
- Vad hände? - Hennes man hittade hår i hårborsten.
Jag tror att han tyckte om Maria.
- Finns bilden kvar? - Den hänger där.
- Vilket är Susans hår? - Hennes är lätt.
Det långa håret användes för träden.
- Och Jacobs? - Det var mycket kort.
Hon sydde den lilla fågeln med det.
Men den visade inte juvelerna.
Fem generationer har studerat bilden.
Ingen har hittat någon ledtråd. Kanske var det bedrägeri.
Klart det inte fungerade. Caxtons hår saknas. Så den blev inte färdig.
Hans hår finns där. Han hade givit en lock till någon han var kär i.
- Maria? - Nej, en piga. Varför säger du så?
- Inget speciellt. - Maria broderade skorstenen med det.
Det var inte mycket hår.
Hopp i säng. Läs inte för länge.
Du får inte vara trött i morgon när din mamma kommer.
Kan du vara snäll mot henne när hon kommer? Snälla?
Du får mig att skämmas. Självklart ska jag vara snäll mot henne.
Eftersom vi alla älskar pappa, eller hur? Alla tre.
Han skulle tycka om att se oss komma överens, när han kommer tillbaka.
- Naturligtvis, vill han det. - Jag tror att hon har hittat honom.
- Hon vet nog var han är. - Ha inte för höga förväntningar.
- Mina förväntningar kan inte bli högre. - Inte mina heller.
- Men... - Men vad?
Glöm det. Vi tar det när den tiden kommer.
Om du får barn, gräla aldrig med dem.
Oavsett vad anledningen är, eller hur arg du är...
...gräla inte.
Jag lovar att det inte är värt det.
Du vet att jag älskar dig mer än någon annan?
- Bortsett från pappa? - Bortsett från David.
- Jag är glad över det. - Bra.
Jag vill inte att det är någon tvekan om det.
- God natt. - God natt.
Maria använde den till en av skorstenarna.
De lägre tjänarnas rum. Nu är det högt i tak.
Fred Boggis såg honom springa upp med en säck.
Kanske han fick med sig juvelerna, eller inte.
- Ur vägen. - Gå inte upp. Du kommer inte tillbaka!
Naturligtvis.
Tack för att du hjälpte oss med Fred. Vad skulle vi göra utan dig?
- Jag hörde att han var okej. - Han gifte sig med kökspigan Rose.
Jag trodde väl det.
- Han kan inte skada dig. - Anlade han elden?
Han tänkte göra det som hämnd och sedan gå. Han hade juvelerna...
...men silvret och guldet lockade.
Han gick tillbaka för att gömma det i skorstenen när elden tog honom.
- Ingen visste. - Du vet.
Jag vet nu. Du letar efter den som är bakom dig.
Den med rep. Nästa går till musikrummet.
Den gamla skorstenen är oskadd. Den är blockerad av taket under.
Tack för att du hjälpte oss.
- Vad har farit i dig? - Kom till musikrummet nu, fort.
Vad har du gjort? Du är alldeles svart.
- Hur hittade du det? - Susan hjälpte mig...
...och broderiet, och mr Boggis. Och även du.
Det där verkar inte speciellt.
De här var våra silvertallrikar. Titta, där är vårt vapen.
Åh, Tolly.
Hämta ett bord.
Åh, Tolly. Det är Marias halsband från porträttet.
Oj, då! Rubiner.
Passar den mig?
Titta! Har du sett så många juveler?
- Vad tycker du? - Prova den här.
Titta på alla dessa armband.
Herregud!
Och alla dessa ringar...
Kan vi ha kvar Green Knowe nu, och ställa allt till rätta?
Ja, det kan vi absolut.
- Tänker du sälja alla juveler? - Oroa dig inte.
Du behöver inte skämmas för din mamma, eller din fru.
Vad är det, Tolly?
Jag har tänkt på spökena.
Kommer de inte tillbaka...?
...Om de kommer tillbaka...
- ...som de var när de dog? - Jag går och börjar diska upp.
- Gör de inte det? - Inte alltid. Men i regel, ja.
- Varför frågar du? - Du vet varför.
Ja, det gör jag.
- Ja, de är sant att de dog. - Som barn?
Det var inte ovanligt då.
- Vad dog de av? - Det är svårt att säga.
Av något som ett piller kan bota på en vecka i dag.
- Dog de tillsammans? - Susan dog först.
Jacob några timmar efter henne.
Kaptenen höll hans hand, och grät hjärtskärande.
Men det gör det uthärdligt. Förstår du?
Dessa två barn var verkligen älskade. Så de är inte ledsna.
Vi ska inte tänka på dem som ledsna.
Vad är det?
Ingenting.
- Vem kommer först till huset? - Inte rättvist. Jag var inte redo.
Vad är det?
Det kan inte vara sant.
Åh, Tolly.
Kom, kära du.
Kom. Låt oss gå in.
Kom, låt oss vara tillsammans.
Pappa? Är det du, pappa?
Oroa dig inte, du klarar det. Jag lovar.
Kom. Den gamla kvinnan har rätt. Det är ofta lätt.
Låt oss alla vara tillsammans.
Tolly, vännen, låt oss gå in.
Översättning: SSG - SweSUB Group © taureane
www.SweSUB.nu